- Röker du fortfarande? - Nej, jag börjar bli gammal.
Här...
Tar du din väska?
- Så du har köpt bil? - Nej, jag har lånat den.
- Vad är det där? - Inget.
Det är för kallt.
Ja.
- Vad är det? - Jag har så ont i handleden.
Du börjar också bli gammal.
- Se om det finns plats på sidan. - Jadå, du kommer förbi.
Stopp! Stopp! Men vad gör du?
DET FÖRFLUTNA
- Vet flickorna att jag är här? - Nej.
- Har du inte sagt det? - Var rädd du skulle svika som sist.
Lägg i fyran.
Nu när jag är här, säg det till dem. Jag vill gärna träffa dem.
- Vi kommer träffa dem nu. - Var?
- Vi hämtar Lucie och åker sen hem. - Bokade du inte hotellrum åt mig?
- Det skulle du ju göra. - Inte säkert att du skulle komma.
- Vad menar du? - Jag var inte säker på det.
- Sist fick jag förhinder. - Struntsamma, det gör inget.
- Kom inte med en massa ursäkter. - För att jag en gång fick förhinder?
För en massa orsaker.
Flickorna blir glada över att ha dig hemma.
- Jag vill inte störa. - Du stör oss inte alls.
Hur som helst måste du hämta resväskan därhemma, när den kommit.
Följ åtminstone med och byt kläder, så du inte blir förkyld.
Jag fick köra runt kvarteret för att undvika böter. Nå?
Hon hade gått.
Visste hon att du skulle hämta henne?
Kör nu.
Eftersom du var sen, kanske hon tagit sig hem på egen hand.
Det är inte första gången. Igår kväll kom hon hem elva.
- Så gör alla i den åldern. Normalt. - Nej, det är inte normalt.
- Vad har hon för problem? - Hon har jävlats i två månader.
Du kanske kan tala med henne.
- Försöka förstå vad det är med henne. - Minns hon mig efter så lång tid?
- Hon tycker mycket om dig. - Fortfarande?
- Men vart kör du? Till höger här! - Jag missade det.
- Du verkar ha glömt allt. - Jag tänkte på annat.
Marie-Anne... lämna inte det här i bilen. Det är riskfyllt.
- Har Lucie kommit hem? - Nej.
Men Fouad, du förstör ju det jag gör. Dra ännu mer.
- Jag försöker men får ont i handen. - Nej, inte så.
Ta först ena sidan och sen den andra.
Jag ska visa er.
Den här... lägger man så.
Så där.
Den är alldeles torr. Det behövs lite olja. Vet du var det finns?
Förr fanns det i ett skåp i förrådet.
- Ahmad? - Ja.
Léa... är allt bra?
Vad stor du har blivit, gumman.
Goddag, min herre.
Din kompis ignorerar mig. Vad heter han?
Han heter Fouad.
Hej, Fouad. Allt väl?
Kom in, Ahmad. - Du också, Fouad. Hämta dina saker i sovrummet.
Det fanns ingen i förrådet.
Då har ni bytt plats medan jag varit borta.
Det finns i min pappas bil.
Var är hyllan som satt där förut? Den gamla trähyllan?
- Vi tog bort den. - Jaså?
- Men där stod böcker som var mina. - Allt ditt är sparat i förrådet.
- Fouad, ta med dina saker dit upp. - Jag tycker inte om att vara däruppe.
Du gör som jag säger.
Akta, det är nymålat.
- Var inte den förra färgen bättre? - Inte klart. Min handled satte stopp.
Jag hade kunnat måla medan jag är här så hade jag haft nåt att göra.
Jag tyckte du sa att du ville sova på hotell.
Låt mig...
- Aj, du gör illa mig. - Förlåt.
- Det är bra så, tack. Tack! - Är det bra så?
- Här får du nycklarna. - Tack.
Det finns kläder som är dina däruppe. Byt om, så du inte blir förkyld.
Vad gör du här?
Seså... du sover däruppe och Lucie härnere.
Lucie, ring tillbaka. Jag har en överraskning till dig.
Det är bara medan Ahmad är här, sen får du komma ner igen. Skynda på.
Fasen också...
Är det din pappas bil framför huset?
Ja.
- Bor du här? - Ja.
- Med din pappa? - Ja.
Sen hur länge?
Sen skolstarten.
Du behöver inte bädda sängen här. Sov du därnere på din plats.
Fasen också...
- Först ska jag upp och sen ner. - Va?
Först ska jag upp och sen ner.
Ursäkta...
- Varför går du ner igen? - Farbrorn sa jag skulle gå ner.
Fråga honom, han med skägget.
Det är för få sängar därnere.
Bor du med någon?
Ja.
- Det har du inte berättat. - Jag skrev ju det i mejlet.
- Vilket mejl? - I ett av dem jag mejlade över.
Jag har inte fått några mejl alls.
- Varför ville du då bo på hotell? - För att inte störa dig.
- Hursomhelst skrev jag det till dig. - Jag har inte fått nåt mejl.
Undrade du inte varför jag ville du skulle komma hit för skilsmässan.
Vet han att jag är här?
Ja.
- Då ger jag mig av. - Han kommer inte, så länge du är här.
Vill han komma, så ringer han först.
När mejlade du till mig?
- Jag vet inte. - Mejlet finns väl kvar i din mejlbox?
Ja, jag antar det. Vill du se det?
- Jag bad dig boka hotellrum åt mig. - Jag gjorde det sist men du kom inte.
- Jag fick avboka. - Vad kostade det dig?
Hur dags ska jag vara i rätten i morgon?
Jag trodde du ville tala med Lucie.
- När kommer hon hem? - Jag vet inte.
Jag stämmer möte med henne nånstans i morgon.
Jag hade hoppats att du för en gångs skull skulle hålla ditt löfte.
- Jag har inte lovat nåt. - Jag tog väl fel. Förlåt.
Fouad, kan du inte se var du går?
Varför ska jag städa i flera timmar när ni sen smutsar ner? Se på mig.
Se på mig!
- Vi skulle hämta det. - Det struntar jag i. - Kom hit!
Kom hit!
- Fouad, kom hit! - Jag vill gå hem!
Nu räcker det!
Fouad, kom hit!
Släpp mig! Jag vill gå hem!
- Lugna ner dig. - Hem till mig!
Sluta nu! Nu slutar du!
Släpp mig! Släpp mig!
- Se, vad du gjort! - Skitsamma!
Sluta!
Kom med här. Sluta nu.
Släpp mig, jag vill gå hem.
- Sluta nu. Förlåt. Förlåt. - Jag struntar i dina "förlåt". Släpp!
- Snälla, Fouad... - Du är inte min mamma! Nej!
Flytta på dig!
Nu räcker det! Fouad, det räcker nu!
- Släpp mig! - Sluta nu!
Du är hopplös!
Öppna!
Jag vill gå hem!
Gå nu, du kommer för sent. Jag torkar upp det där.
- Nej, jag gör det. - Nej, med din handled... Jag gör det.
Gå nu!
Var det inte du som ville gå?
Jag väntar på Lucie. Sen får vi se.
Gå nu.
Léa, kan du hämta mina skor därute?
Öppna dörren!
Skynda dig.
Öppna!
Hur som helst sticker jag härifrån!
Öppna!
- Ser du till dem? - Jadå, oroa dig inte.
Öppna!
- Tack. - Öppna!
Jag kommer ha sönder dörren och gå härifrån.
Öppna!
- Öppna! - Fouad, sluta!
Backa lite, så öppnar jag.
Vad är det?
Vart ska du?
- Vänta. - Släpp mig. Släpp!
- Släpp! - Ja, men säg först vart du vill gå.
Lugna ner dig. Fouad, vad gör du?
- Vart vill du gå? - Jag vill gå.
- Vart då? - Hem till mig.
- Var är det? - I Paris, men för långt för honom.
- Håll käften! Ingen frågade dig. - Inget sånt i detta hus. Uppfattat?
Gå ut, Léa. Vi ska prata.
Vad är det, Fouad?
- Vad är det? - Jag vill gå härifrån.
Vill du att vi ringer hem till dig?
Det finns ingen hemma hos mig.
Vad är det du inte gillar här?
Är det för att hon skällde på dig?
Du misskötte dig ju förut.
Du välte ut målarfärg. Du gjorde dumheter.
- Var det inte du som välte ut den? - Det var inte för färgen.
Vad var det för, då?
Är det för att jag är här?
Vill du att jag ska gå?
- Goddag. - Goddag.
Allt väl?
- Jadå. - Planet var försenat.
- Var han med? - Ja.
Här...
- Var parkerade du? - Där.
- Var då? - Där.
Du borde inte lämna nåt i bilen. Det är riskfyllt.
- Har du varit på sjukhuset? - Ja.
- Hur var det med henne? - Som vanligt.
- Tog du inte med Fouad? - Hur så?
Han ringde och sa att jag skulle hämta honom. Han vill inte stanna.
Jag blev arg på honom. På båda två.
- Jag hämtar honom i kväll. - Det finns ingen anledning.
- Första gången han vill bli hämtad. - Första gången jag blev arg på honom.
Hur som helst har jag lovat honom.
Okej, det var fel av mig. Vi ställer allt till rätta i kväll.
Ring, om du vill komma förbi i kväll.
- Allt bra? - Ja.
Majs, fin majs!
- Va? - Fin majs!
Fouad! Fouad, sluta!
Här. Ge honom den. Försiktigt.
- Här får du. - Jag vill inte ha.
Du har ju skurit dig. Det har du, det är blod överallt.
Ahmad, han har skurit sig i fingret.
Känns det bättre?
Lucie!
Ahmad?
- Hur visste du att det var jag? - Jag visste du skulle komma idag.
Min lilla Lucie...
- Och du, Lucie, vill du ha? - Nej, tack.
Ta lite mer. Du får ingen äkta Ghormeh Sabzi den närmaste tiden.
Såvida ni inte gifter er med iranier.
Och du, Fouad, med en iranska.
Skulle du gilla det?
- Mer? - Nej, tack.
- Hur är iranskorna? - Iranskorna...
De liknar mig. Men i kvinnoversion.
Så här.
- Gillar du det? - Gör de jämt så?
- Har de skägg? - Nej.
- Vill du åka till Iran med Ahmad? - Hur är det där?
- Kommer du alltid hem så sent? - Bara för att sova.
- Har ingen annanstans att sova på. - Varför vill du inte sova här?
Jag är som du.
- Du går hellre till din vän i morgon. - Detta är inte mitt hem.
Men det är det hos din vän?
Jag trivs inte här.
- Inte jag heller. - Det är inte samma sak.
Det är svårt för mig att möta killen som ska gifta sig med mitt ex.
- Så för dig är hon bara ditt ex? - Ja.
- Inte klokt. - Vadå?
- Bodde ihop i flera år, nu ditt "ex". - Allt förändrades ju. Vi separerade.
Kan du hjälpa mig?
- Du är gammal nog att förstå det. - Gammal nog att slippa bli uppläxad.
Jag är inte här för att läxa upp dig.
Mamma bad mig se vad det är med dig. Hon tror du öppnar dig mer för mig.
Hon vet vad det är med mig. Jag vill slippa se idioten när jag kommer hem.
Lucie!
Kom hit, snälla du.
Är det inte en bra person?
- Jag vet inte. Jag känner honom inte. - Varför kallar du honom för "idiot".
Vad har han gjort?
Han har inte gjort nåt.
- Men han har inget här att göra. - Din mamma vill leva ihop med honom.
- Hon får ju leva med den hon vill. - Med den hon vill?
Om det är en typ med barn och en fru i koma?
Fouads mamma?
Om din mamma gifte sig med nån annan, skulle du inte ha nåt emot det?
- Det skulle vara samma sak. - Så ditt problem är inte just han.
Sen jag föddes har mamma bytt kille tre gånger.
Och varje gång är det samma sak.
De kommer, stannar några år och sen drar de.
- Kan du tala med henne? - För att säga vadå?
För att få henne att ändra sig.
Har inte ni lagt er än?
- Fouad, gå upp och lägg dig. - Bara två minuter till.
- Två minuter. - Ja!
- God kväll. - God kväll.
- Shab bekheyr. - Shab bekheyr.
Lucie.
Kan du sova härnere i natt? Fouad sover däruppe med Ahmad.
Jag har sparat mat till dig om du inte har ätit.
Oh la la! Tack.
- Ska jag värma på det? - Nej, tack.
Var hittade du alla kryddorna?
Barnen och jag var och handlade.
- Du lagar fortfarande god mat. - Jag har åtminstone det kvar.
- Hur dags ska vi vara där i morgon? - Klockan nio.
Man äter inte Ghormeh Sabzi med gaffel.
Här...
- Har du talat med henne? - Ja.
- Och? - Du anar det säkert.
Hon gillar inte att du gifter om dig.
Hon är rädd att du lever med honom en tid och att han sen ger sig av.
Säg att den här inte kommer göra det.
Jag är inte rätt person att övertyga henne om att... glädjas åt det.
Jag ber henne inte glädjas åt det. Jag vill bara veta vad hon vill.
Hindra dig att gifta dig.
Jag skrattade också åt det.
Försök övertyga henne innan du tar ditt beslut.
Det har jag redan tagit.
- Fouad? - Ja.
Trivs du inte däruppe, kan vi byta.
Nej, det är okej.
- Jag måste kissa. - Gå och gör det, då.
Gå, då.
Det räcker så.
Har du talat med hennes läkare också?
Nej, jag träffade bara sköterskan.
- Vad sa hon? - Apropå vadå?
Att hon har klöst sig på magen.
Hon sa bara att det hänt efter mina två senaste besök.
Kanske inte har med besöken att göra. Det var kanske inte med flit.
Skulle du föredra det?
Förlåt.
Inser du vad du sa? Du kan inte säga vad som helst och sen säga förlåt.
Vad gör du här?
- Det är mörkt, jag kan inte gå upp. - Varför vill du gå upp?
Han skulle sova däruppe med Ahmad, så sover flickorna tillsammans.
Han kanske inte vill sova med en person han inte känner.
- Gör dig i ordning, så åker vi. - Men jag är sömnig. Jag vill sova.
- Du bad mig komma och hämta dig. - Nej, jag vill stanna här.
Kom och sov i min säng.
Kom.
- Ahmad, låt det vara. Vi är sena. - Vasken är igenproppad.
Det får vänta. Vi ska vara där nio. - Och ni barn skyndar er på...
Usch!
Åh, Ahmad!
- Allt väl? - Ja.
- Allt väl, barn? - Ja.
- God morgon. - God morgon.
Samir.
Jag är smutsig om händerna.
- Är den fortfarande igenproppad? - Den är rensad nu.
Bara att skruva ihop igen.
Kan du ge mig teet?
- Vi skjutsar dig till skolan. - Det behövs inte.
- Ahmad, vi har bråttom. - Jag är klar.
Gå och gör er i ordning nu.
- Det läcker. - Den läckan har alltid funnits.
Som jag sagt, packningen måste bytas.
Jag fixar det.
Det är lugnt, jag fixar det.
Okej.
- Har du ätit nåt? - Nej, inte än.
- Kan vi ses sen? - Har du inte lektioner? - Jag kommer.
Jag kan skolka.
- Hur dags kommer du ut? - Klockan ett.
Vill du att jag kör?
- Söker du nåt? - Nej.
Vänta lite.
Kriget!
- Var inte det Lucies skola? - Jo.
Ni segrar aldrig! - Döda dem, Blanche!
Mamma...
- Hej med er. - Hej då, Ahmad.
- Hej då, mamma. Vi ses i kväll. - Hej då, gumman.
- Hej då, mamma. - Vänta, få se...
Kom, Fouad.
Det är inget. Hej då.
- Hur träffades ni? - På apoteket.
Han hämtade mediciner till sin fru.
- Vad var det för fel på henne? - Hon var depressiv.
- Vad är det? - Va?
- Vad betyder det där? - Hos oss kallas det ett leende.
- Här "spydighet". Vad föraktar du? - Saknar du våra gräl?
- Är det hennes depression som? - Bråka och jag drar till Teheran igen
- Bara din hårfärg som ändrats. - Och det blir ingen skilsmässa.
- Vad ska jag göra? Stiga ur? - Sluta larva dig. Vi är sena. Sluta.
Hur tycker du att han är?
Säg först om det är allvar, så ska jag säga vad jag tycker.
Om det inte var allvar, skulle jag inte vara gravid.
Madame...
- Var det ett skämt? - Nej.
Detta berör endast er personliga situation-
- eftersom ni inte har några barn i ert äktenskap.
Fru Brisson ger upp sin makes namn för att ta tillbaka sitt flicknamn.
Fru Brisson behåller sin lägenhet på 29, Rue de Paris, i Sevran.
Skilsmässan träder i kraft 19 oktober 2012, dvs datumet för dagens dom.
Förlåt.
- Vore bra om ni stängde av er mobil. - Ursäkta mig.
Var och en har tagit sina personliga saker. Ni har delat upp allt övrigt.
Skatter har betalats av var och en. Skilsmässokostnaderna delas lika.
Detta dokument klargör tydligt konsekvenserna av skilsmässan.
Om båda parter är överens.
Är damen fast besluten att vilja skiljas?
Ja.
Och ni, min herre, är ni också det?
Ja.
Skilsmässan träder i kraft enligt paragraf 230 i civillagen.
Jag stadfäster förlikningsavtalet-
- som kommer att läggas till domen, och jag ger...
- Ni måste stänga av. - Förlåt.
Marie, det är jag.
De kom med resväskan. Den är trasig. Jag vet inte om saker saknas.
Om jag ska ta emot den eller inte.
Ring mig.
- Okej? - Men om nåt saknas...
- Har han en försäkring? - Jag vet inte.
Hur gör vi? Antingen tar ni den eller så får han hämta den på flygplatsen.
Skriv på här.
Här.
- Mår du bra? - Ja, hur så?
- Inget. Men dina ögon... - Det är allergi mot målarfärg.
Då måste du byta yrke.
Lucie! Lucie...
Allt väl?
Ursäkta, varifrån går bussen till Tajrish?
- Allt väl? - Vad gör du här?
Det var så länge sen.
- När kom du? - Igår.
- Ursäkta mig. - Och utan förvarning. - Känner du igen henne?
- Vad hon blivit stor. - Allt okej? - Ja.
- Har ni ätit lunch? - Då hade vi ju inte kommit hit.
Vilken söt fröken. Minns du när du var liten? Han cyklade hit med dig.
Det är inte Léa, det är Lucie. Du har alltid blandat ihop dem.
- Slå er ner. - Och Valeria?
Jag säger till henne.
- Din vän är här. - Vem då?
Ahmad...
- Hej, Valeria, allt väl? - Hej, allt väl med dig?
Jag har saknat dig.
- Minns du Lucie? - Åh, lilla Lucie!
- Inte så liten. - Vad vacker du har blivit.
- Är ni två fortfarande ihop? - Ja.
Vi har nåt gemensamt och kan inte separera. Våra flaggors färger.
- Vad säger din man? - Han pratar på, men jag lyssnar inte.
- Hur är det med mamma? - Bra.
- Har ni varit i rätten? - Ja.
- Så nu är det slut? - Det var redan slut.
Gillar du fortfarande ravioli?
Vad är det?
Du vet att den där killen, han är inte så osympatisk.
Han har det nog jobbigt just nu. Tänk dig in i hans ställe.
Historien med frun, oro för sonen...
Hur kan hon gifta sig med en som redan är gift?
- Du sa att hans fru ligger i koma. - Hon är inte död och dör kanske inte.
Det är hans problem. Det angår bara honom.
- Vet du varför hon ligger i koma? - Nej. Hur skulle jag veta det?
- Har inte mamma berättat? - Nej.
Hon begick självmord.
På grund av sin depression?
Lucie, vad är det?
Lucie...
Se på mig. Res dig upp, så går vi ut och får lite frisk luft.
- Vad händer? - Vi ska gå ut.
Res på dig, Lucie. Kom.
Ahmad, ta med henne dit in.
- Vet du varför hon inte berättar? - Lugna ner dig. Vi talar om det sen.
- Hon är rädd att folk ska få veta. - Vadå?
Det är för att de är ihop som hon ville ta livet av sig.
Prata inte om såna saker som om du visste säkert. Särskilt i din ålder.
Säg inte att jag blivit stor, då, om du anser att det inte är sant.
Förlåt.
- Jag vill inte att de ska vara ihop. - Tror du det hänger på dig eller mig?
- Jag är ingenting i den historien. - Gifter de sig går jag aldrig mer hem
Din mamma är gravid med hans barn.
Nej, du ljuger.
Vänta.
Jag sa vänta!
Vet du varför hon är med den idioten? För han liknar dig.
Marie, ta nycklarna i min ficka.
Nej, den andra.
- Hej. - Hej.
- Du är ju genomblöt. - Ja.
Regnet öste plötsligt ner.
- Vill du ha kaffe? - Jag ska bara hämta min resväska.
- Måste gå, så jag inte missar tåget. - Väskan står här.
- Vänta tills det slutar regna. - Det dröjer säkert innan det gör det.
- Har Lucie kommit hem? - Nej. Akta, det är nymålat.
De kom med den trasig.
- Har du ringt hennes kompisar? - Nej. Jag vågar inte längre göra det.
- Pratade du med henne idag? - Ja.
Har du ett snöre eller nåt jag kan snurra runt väskan?
Du har kvar en resväska eller två i förrådet. Ta en av dem, om du vill.
- Sover barnen? - Nej.
Är du snäll och tänder?
Kan du kalla på barnen, så jag kan ge dem presenterna innan de lägger sig.
- Fouad också? - Ja, självklart.
Jag hade inte räknat med honom, men jag har nåt åt honom också.
Får jag be dig, att inte ge honom det.
- Varför det? - För han har misskött sig.
- Han är värd ett straff. - De gjorde det gemensamt.
- I så fall ska de straffas båda två. - Jag kan bara tala för min son.
- Vad har de gjort? - De tog själva presenten ur väskan.
- Men den låg ju där nyss. - Ja, för jag la tillbaks den.
- Vore för lätt att bara glömma det. - Väskan var öppen, de blev frestade.
- Jag säger att de ska be om ursäkt. - Så de tror att ursäkter ordnar allt.
Jag hade ju talat om presenter och kan inte låtsas vara utan nu.
Kan du inte släppa det? Jag tror nog att jag skällt tillräckligt på dem.
Jag frågade bara om det var möjligt.
- Hej. - Hej på er, ungar.
Nej, nej, nej! Först ska ni båda två säga förlåt.
Förlåt.
Och du?
- Inte jag som tog den i väskan. - Men du var väl med henne?
- Det var inte jag som tog den. - Ni var tillsammans, du såg det.
Du kunde ha hindrat henne.
Förlåt.
- Förlåt. - Förlåt.
Se på honom och säg förlåt.
Förlåt.
Kom nu och ta era presenter.
Kom!
- Du sa att det var jag som tagit den. - Jag sa bara att det inte var jag.
- Alltså jag. - Det var ju du.
Nej! Det var du som sa att väskan var öppen.
- Jag hade aldrig tagit den. - Du skulle inte ha lyssnat på mig.
Jag vet varför du är sur. Du fick ingen helikopter. Bara tuschpennor.
Håll käften!
- Du är tokig. Helknäpp. - Håll käften!
Jag tog samma storlek som du hade för fyra år sen.
- Jag har fortfarande samma storlek. - Jag har en present till Lucie också.
- Hon får den lite senare. - Tack, Ahmad.
Du borde inte röka.
Hon har aldrig kommit hem så här sent.
- Jag ska hämta henne. - Var då?
Jag vet inte, i närheten, på gatan, på stationen. Var är nycklarna?
- Det var du som hade dem. - Får jag följa med?
Ja, om du vill.
Hon kanske inte vill följa med honom hem.
- Varför grät hon på restaurangen? - Vem har sagt det?
Jag ringde Shahryar och han sa att hon plötsligt började gråta.
Hon kommer aldrig så sent. Vad sa du som gör att hon inte kommer hem?
- Du hade inte sagt att du är gravid. - Sa du det?
- Fick hon veta, skulle hon väl sluta. - Förstås därför hon inte kommer.
- Du skulle inte ha sagt det. - Det visste jag inte.
Varför är det så hemligt? Hon hade ju upptäckt det endera dan.
- Men inte i det tillstånd hon är nu. - Problemet är inte att du är gravid.
Vad är hennes problem, då?
Vad är hennes problem?
- Hon verkar veta allt. - Vadå "allt"?
- Jag hittar inte nycklarna. - Leta efter dem, då!
- Vi pratar mer sen. - Vad menar du med "verkar veta allt"?
Jag förstår inte vad du talar om.
Hon säger hans fru begick självmord, för att du är ihop med honom.
- Skulle hon ha begått? - Jag ringer dig i morgon.
Nycklarna är inte här.
- Jag hittade dem. - Vad gör du då här?
Vad menar du? Stör det nån att jag är här?
- Nej, men... - Glöm det. - Ursäkta.
Vänta på mig, jag kommer.
Ahmad?
Ja?
Hans fru var deprimerad sen länge.
Vi sågs jämt när jag lämnade kläder. Det märktes att hon var dålig.
- Varför var hon dålig? - Vadå "varför"?
- Inget, glöm det. - Säg saker rakt ut eller håll tyst.
- Du sa att hon jämt kände sig dålig. - Jag sa att hon var dålig.
- Sluta, det börjar urarta, det här.
- Du vill höra att det var mitt fel. - Jag vill inte höra något alls.
Du bad mig se vad det är med din dotter. Jag bara säger vad hon sa.
Hon har fel.
- Jag måste tala med henne. - För att säga vadå?
Hoppas du att hon ska köpa det?
- Tror du mig inte? - Har det nån betydelse vad jag tror?
- Vad är så otroligt i det jag säger. - Jag tvivlar på att en med 5-åring...
...begår självmord, orsakat av en depression.
Och det säger du?!
Har du glömt i vilket tillstånd du var?
Hon försökte redan när ungen var nio månader. Då var jag med dig.
Depressionen började direkt efter förlossningen.
Vill du veta vad för slags mediciner Samir köpte till henne?
- Hur länge stannar du i Paris? - Jag vet inte än.
Måste du komma? En advokat hade väl kunnat fixa skilsmässoformaliteterna.
Ja, men jag ville komma för att träffa barnen och även Marie-Anne.
Så att allt får ett bra slut.
Allt verkar inte vara slut. Det finns fortfarande nåt mellan er.
Nej, vad får dig att tro det?
När två personer ses efter fyra år och då grälar, så är inte allt löst.
- Vi grälade om Lucie. - Lucies problem är jag.
- Nej, det är ett missförstånd. - Apropå vadå?
- Nåt personligt jag inte får veta? - Nej då.
Berätta, då. Jag vet inte om du vet det, men Marie bär mitt barn.
- Hon röker och stressar. Inte bra! - Jag oroar mig också.
Hon rökte inte förr.
Flickan får inte förstöra sin mamma. Har hon problem, så...
- Nej då, det är ett missförstånd. - Vadå för jävla missförstånd?
- Marie-Anne får berätta det för dig. - Lämna henne utanför det här.
Hon har funderingar kring din frus självmord.
- Tror det var för jag är med mamman. - Du vet det, alltså.
- Jag hörde er. - Jaså?
Hon gjorde det för en korkad historia med en kund.
- Jag hörde att hon var deprimerad. - Annars hade hon ju inte gjort det...
...för nåt så idiotiskt.
Men om Lucie inte tror mig... Hon ska få tala med min anställda.
- Polisen kan kanske hitta henne. - Har hon varit borta hel natt förut?
Nej, det är första gången.
- Hon har kanske åkt till sin pappa? - I Bryssel?
Är han inte i Paris längre?
- Han har återvänt till Bryssel. - Tror du hon kan ha åkt dit?
Nej. Hon har ett dåligt förhållande till honom också.
Vill du att jag ringer?
Det är bättre om du gör det.
Det skulle förvåna mig om hon åkt till Bryssel.
- Då så, jag gör det. - Okej, ge mig numret.
Shahryar har ringt två gånger. Ring upp.
- Var är telefonen? - I köket.
- Varför har hon den idén i skallen? - Vilken idé?
Apropå Célines självmord.
Jag vet inte.
Nej.
Okej, tack. Tack. Var rädd om dig. Hej då.
Här. Pappans nummer. Försök att inte oroa honom. Han har svagt hjärta.
Hon är hos Shahryar.
Hon gick till restaurangen och Shahryar tog med henne hem.
Men han har ju ringt två gånger. Varför sa han inte det?
Han hörde ju att jag var orolig. Varför sa han inte att hon var där?
- Jag är orolig. Varför sa han inget? - Jag ska förklara.
Förklara vadå? Vad ska du förklara?!
Vad händer? Jag sa du skulle ta det med mig, inte med henne.
- Höj inte tonen till mig. - Jag vill veta varför han inget sa.
Lucie fick honom att lova. Hon stannade om han inte sa nåt.
- Så han lovade gömma en 16-åring? - Vadå "gömma"?
- Varför gömmer han henne? - Han tyckte synd om henne.
- Men inte om mamman? - Var är bilnycklarna?
- Vart ska du? - Hon måste komma hem.
Hon ska sätta sig här och vi ska prata. Och det genast!
- Hon tror att vi inte vet var hon är. - Det skiter jag i!
Hon ska inse vad hon ställer till och att självmordet inte var mitt fel.
- Hon kommer inte vilja följa med dig. - I så fall ringer jag polisen.
Och de kommer hit med henne. Sen, då? Hon kommer ju göra om det.
Antingen ska hon komma hit eller så åka till sin pappa i Bryssel.
Hon kommer inte så länge jag är här.
Kom in.
- God kväll. - God kväll. Vad du dröjde.
- Har du inget paraply? - Nej.
- Lämna det här. Hur kom du hit? - Med tunnelbanan.
- Du skulle ha tagit taxi. - Jag hittade ingen.
Du har då ställt till det för dig.
Sover hon?
Ja.
- När kom hon? - Sent, sökte nog efter dig.
Och du säger inget? Hennes mamma var orolig.
Jag kunde ju inte nå dig. Jag ringde dig därhemma. Du var ute.
Om jag sagt nåt till hennes mamma, hade hon gått. Vad är det med henne?
Hon inbillar sig saker.
Lucie...
Förlåt att jag väcker dig. Din mamma väntar på dig.
Hon ville hämta dig, men jag avrådde henne att följa med. Seså, stig upp.
- Var är din jacka? - Nej, jag följer inte med.
Jag vill inte gå hem i kväll.
Okej, då ringer jag henne och du får tala med henne.
Hallå, Marie-Anne? Lägg inte på.
Hallå? Ja.
Jag stannar här i natt.
- Varför la du på? - Det var hon som gjorde det.
Kom nu, så går vi.
Nej.
Stig nu upp, så ska vi prata lite.
Lyssna noga på vad jag har att säga.
Jag vet inte om du minns mina sista månader med din mamma.
Minns du?
Mmm...
- Minns du i vilket tillstånd jag var? - Ja.
Deppade jämt, jobbade inte, slutade gå ut och ville inte finnas till.
När mamma säger kvinnan tog sitt liv för hon var deppig, förstår jag det.
- Även om hon hade ett litet barn. - Övervägde du självmord ibland?
- Det hände. - Genom att dricka rengöringsmedel...
...framför Léa och mig? - Va?
Nej.
Tror du en kvinna som går till sin mans kemtvätt-
- och dricker rengöringsmedel framför sin son och faller ihop-
- gör det enbart för att hon vill dö?
Varför tog hon inte piller och la sig i sängen?
Vi kan inbilla oss saker hela natten men det är bara att spekulera.
I morgon träffar vi Samirs anställda. Hon har saker att säga dig.
Nej.
Säg att jag gett mig av och att hon kan komma hem.
Det är bäst att Fouad och jag inte bor här under en tid.
Kom, Fouad, här går vi av.
Nu räcker det. Följ med.
- Släpp mig! - Du ska följa med.
Fouad! Nu räcker det!
Släpp den!
Tack.
Vad betydde det där? När jag säger "gå av", så går du av.
Se på mig!
Lyssna när jag talar till dig.
- Släpp mig! - Va? Vad sa du?
Släpp mig!
Gör aldrig om det där. Okej?
Se på mig. Vad betydde det där?
- Din kudde... - Nej.
Vad är det?
Vad är det, Fouad?
- Säg! - Jag vill gå tillbaka till Marie.
- Vi ska åka hem nu. - Du sa vårt hem var där, för alltid.
Ja, men saker och ting har ändrats.
För att den där mannen kom?
Nej.
- För att jag misskötte mig igår? - Nej då.
Varför tycker inte Lucie om dig?
Hon tror jag ska ta hennes mamma ifrån henne.
- Men hon tycker ju inte om sin mamma. - Jodå. Alla barn tycker om sin mamma.
Precis som du gör. Du saknar ju din mamma.
Men hon är inte längre hemma hos oss.
- Vill du gå med till henne i morgon? - Nej.
Varför inte?
Hon skrämmer mig.
Din mamma?
Hon är död.
Säg inte så, Fouad.
Om hon var död, skulle hon inte ligga kopplad till maskiner på sjukhuset.
Om man tar bort maskinerna, så dör hon väl?
Varför tar man inte bort maskinerna?
För man vet inte om hon vill leva så eller om hon vill dö.
Hon skulle vilja dö.
- Varför säger du så? - Det var därför hon tog självmord.
Förlåt, pappa.
Här. Det är fläcken.
- Arbetade frun också på kemtvätten? - Ja, sen några dar...
...bad Samir henne komma dit, så att hon skulle tänka på annat.
- Och den dagen grälade Céline... - Är Céline Samirs fru?
Ja, hon grälade med en kund som sa att fläcken gjorts på kemtvätten.
Céline sa: "Nej då, fläcken fanns där innan."
- Var det allt? - Ja, och jag sa sen:
"Kom igen i morgon, så tvättar vi er klänning." Men Céline blev arg.
Jag var inte tillfrågad, är inte chefen, och ska inte lägga mig i.
Kemtvätten orsakade inte fläcken. Hon kastade klänningen på trottoaren.
Kunden ringde efter polis för att göra anmälan. Jag ville gå därifrån.
- Arbetar du svart? - Ja, men Céline sa jag måste vittna.
Säga att fläcken fanns där, att inte vi orsakat den.
I smyg ringde jag Samir och sa att han måste komma och han kom.
Han sa: "Ursäkta, ni får pengar till en ny klänning. Blir det bra så?"
Kunden sa: "Ja, under förutsättning att Céline ber om ursäkt."
Céline sa nej. Hon började skrika och sa: "Varför ringde du Samir i smyg?"
Jag tog mina saker för att gå iväg, men Samir kom fram och tog min hand.
Han sa: "Nej, du stannar." Till sin fru sa han: "Du kan gå nu."
Han slängde ut henne inför kunden, inför mig... och jag stannade kvar.
- Hur många dar före självmordet? - Fyra, fem dar.
- Kan jag gå nu? - Tack.
- Ska du inte servera te? - Det kommer.
Det är så med depressioner. Småsaker kan få en att klappa ihop.
Dagen innan hon begick självmord-
- mejlade jag över alla kärleksmejl mamma och Samir skickat till varann.
Vad ska du göra nu?
- Jag åker till Bryssel. - Var inte dum.
Du klarar inte två dar hos din pappa. Gå hem till mamma.
Jag kan inte umgås med nån vars fru begått självmord på grund av mig.
Jag kan inte se hans son i ögonen.
Kom och sätt dig här.
- Vill du ha min hjälp? - Säg inget till mamma.
Sätt dig. Sätt dig, sa jag!
Sätt dig.
- Jag borde inte ha sagt nåt. - Vänta, hör på.
Du har två val. Säg inget och må dåligt resten av livet.
- Eller berätta allt för mamma. - Vad gör det för skillnad?
- Hon kanske ändrar sig om giftermål. - Hon har bestämt sig. Hon är gravid.
Tänk om hon får reda på det efter barnet är fött eller några år senare.
Då vore det för sent.
Ville jag säga det, skulle jag ha gjort det.
Det handlar inte om vad du vill.
Fråga dig själv i stället om det är viktigt för din mamma.
Hon har rätt att få veta.
Hej, mamma.
Är allt bra? Kan du öppna?
- Har du köpt chips? - Ja, jag har köpt chips.
- Är du här? - Jag var däruppe med Lucie.
Är allt bra?
Hur var ert möte?
- Vilket möte? - Mötet med Samirs anställda.
Jaha. Jo, det var bra.
Och?
- Sa du till Lucie att jag kom? - Nej.
- Hur visste hon det, då? - Visste hon det?
- Hur då? - Jag vet inte.
Hon kanske läser dina mejl.
- Var ställer du den här? - Har nåt hänt?
- Vill du att vi går en sväng? - Nej, jag är trött.
Vad är det, Ahmad?
Vill du bo hos pappa?
Åker du dit, följer jag med.
- Du ska stanna hos mamma. - Men jag vill vara med dig.
Det är ingen bra idé.
Pappas fru är lite speciell.
Lucie!
Det ordnar sig.
Är det som Ahmad sa sant?
Varför gjorde du mig detta?
Vad har jag gjort dig, din lilla idiot? Vad har jag gjort?
Sluta! Marie! Vad gör du?
Lugna ner dig.
Ta det lugnt. Sluta!
- Släpp mig! - Sluta!
- Du lovade att inte gå på henne. - Försvinn härifrån.
- Stå inte kvar här, gå ut. - Släpp mig!
Hon lider redan så det räcker.
Jag sa hon skulle berätta. Hon hade kunnat hindra mig från att säga nåt.
Jag hade kunnat säga till henne att hålla tyst om det.
- Hade du föredragit det? - Kan du hålla tyst?!
Är du kvar än? Försvinn! Jag vill inte se dig.
- Försvinn ur min åsyn! - Sluta!
Gå upp till dig. - Du också, gumman.
Du skrev mejlen, inte hon. Hon bara vidarebefordrade dem.
Jag vill inte höra på dig. Gå nu. Jag avskyr när du ska läxa upp mig.
- Det äcklar mig. - Jag läxar inte upp dig!
- Du bad mig komma och tala med Lucie! - Du kom inte för hennes skull!
Jag bad dig komma och skriva på de jävla papperna efter fyra år!
- Sen vill jag inte se dig igen! - Hör här...
Varför bad du mig inte komma förra året?
- Varför komma till denna röra? - Det skiter jag fullständigt i.
- Jag visste inte att du gifter dig. - Du får väl läsa dina mejl.
Du bokade inte hotellrum. Du lät mig sova bredvid hans son.
Varför det?
- Jag skrev ett mejl. - Du ville hämnas. Det var det hela.
Exakt. Du har rätt. Är du nöjd nu?
Precis innan vi ska in i rätten talar du om att du är gravid. Varför det?
Kan du inte gå härifrån? Ge dig av för gott?
Snälla du.
Hon går!
Lucie! Vart ska du? Kom tillbaka!
- Du kan inte bestämma över mig. - Snälla du, gör det inte värre.
- Mamma mår inte bra. - Varför berättade du?
- Du sa jag fick göra det. - Du gav mig inget val.
Jag ville du skulle slippa lida hela livet.
Och nu lider jag inte?
Mår jag bra?
Vänta!
- Kan du låna mig lite pengar? - Vänta, jag följer med dig.
Vänta.
Jag går.
Ahmad...
Får jag fråga dig en sak?
Vadå?
- Vad stod det i mejlen? - Jag vet inte.
Lucie!
Kom hem!
Ahmad, se på mig.
Bli inte indragen i det där. Bryt.
Som jag gjorde med Mitra. Bryt.
Livet går vidare utan dig och mig.
- Om jag inte åkt för fyra år sen... - Så hade du gjort det ett år senare.
Eller två år senare.
Du hörde inte hemma här.
Det sa jag redan från början. Man måste välja.
Man kan inte ha en fot på varje sida. Spagat är inget för dig.
Vill du säga det till honom?
Det behöver du inte göra.
Gå och lägg dig.
Släck, är du snäll.
- Är Samir här? - Ja, han är däruppe.
- Hej. - Hej, Fouad.
- Är allt bra? - Jadå. Kom in.
- Är du inte upptagen? - Nej. Gå in, jag kommer.
- Vad är det där? - Hennes parfymer.
Tar dem till sjukhuset för ett test.
En sköterska sa att minnet av dofter försvinner sist.
Det är din.
Hon tyckte mycket om den.
- Vad är det? - Ingenting.
- Varför kommer du inte in? - Jag måste gå.
- Jag avskyr när du döljer känslor. - Jag döljer inget för dig.
Är du inte glad? Det är väl bra om hon kan reagera.
Vad vill du att jag ska säga?
Du sitter fast mellan din fru och mig.
Inser du det helt plötsligt idag?
Nej.
- Jag har känt det länge. - Sen när då?
Vadå "sen när då"?
Du sa aldrig såna saker fram till förra veckan.
Jag har känt så hela tiden men vågade inte säga det. Jag var kanske osäker.
Vad har du alltid känt?
Att jag fyller hålet efter din fru.
Och hålet efter vem fyller jag i ditt liv?
- Ingen alls. - Är du säker?
Är du inte med mig för att rädda ditt misslyckade äktenskap?
- Då skulle jag inte bära ditt barn. - Det där var en olyckshändelse.
Jag kunde ha tagit bort det.
Du behöll det för att sudda bort den mannen ur ditt liv-
- övertyga dig om att förra historien var slut, men du är inte säker.
Annars hade du inte tagit med honom hem, utan bokat hotellrum åt honom.
Tror du jag inte ser hur du är nu? Jag känner inte igen dig sen han kom.
- Det är för jag vet varför din fru... - Lämna henne utanför det här.
- Hon visste om allt. - Du låter som din tokiga dotter.
Om hon anat nåt, hade hon tagit upp det med mig.
- Har hon aldrig sagt nåt om mig? - Som vadå?
Jag vet inte. Kanske frågat varför jag kom förbi så ofta.
Hon såg dig som en kund som alla andra.
- Och hon misstänkte inte dig? - Nej.
Jag önskar att hon hade gjort det, undrat om jag hade nån annan i livet.
Det hade betytt att hon verkligen brydde sig om mig.
Lucie skickade alla våra mejl till henne.
Hur fick hon tag i hennes mejladress?
- Din fru gav henne den. - De har ju aldrig träffats.
Lucie ringde henne på kemtvätten, sa att hon hade mejl som vi två skickat-
- och att hon ville mejla över dem.
Din fru sa ja.
När ringde hon henne?
Kvällen innan hon begick självmord.
Naïma, kan du komma ett tag?
Efter bråket med Céline, minns du vilken dag jag sa till henne att gå?
- Hon kom inte tillbaka sen? - Nej.
- Inte ens när hon gick hem? - Nej, jag såg henne inte alls sen.
- Stannade hon hela tiden däruppe? - Ja, utom sista dan då det hände.
- Men kvällen innan? - Nej, hurså?
En person säger att hon ringde och pratade med min fru.
Gå dit.
- Ha en bra dag. - Tack.
Här... Kan du ta hand om det?
Samir!
Förlåt, mamma.
Lova att aldrig ljuga för mig igen.
När ljög jag för dig?
När du sa att du hade skickat mejlen.
Lovar du det?
Okej?
Varför tror du att jag ljugit?
För hon var inte på kemtvätten kvällen före självmordet.
Men jag talade med henne.
- Nej. - Jo.
- Hon talar med brytning. - Hans fru är fransyska.
Hej.
- Varför gjorde du det? - Vadå?
Varför? Varför sa du att du var min fru och gav hennes e-postadress?
Förlåt.
Jag vill inte höra "förlåt". Jag frågar dig varför.
Berätta!
- Hon tyckte inte om mig. - Tyckte hon inte om dig?
Hade du gjort henne nåt? Varför tyckte hon inte om dig?
- Hon trodde det var nåt mellan oss. - Trodde hon det? Varför då?
Ni anställde mig fast jag inte har något ID-kort. Hon blev misstänksam.
- Sa hon nåt till dig? - Nej.
Varifrån fick du då de dumheterna?
Eftersom hon jämt var på mig, så trodde jag...
Du trodde...
Försvinn! Du har jobbat här ett år. Hon sa aldrig jag skulle sparka dig.
Nej, men hon gjorde jämt saker.
- Saker för att ni skulle avskeda mig. - Vadå för saker?
Låt höra! Vadå för saker?
- Massor med saker. - Som vadå? Som vadå?!
Förlåt.
Som vadå?
Dagen då hon grälade med kunden, så ville kunden kalla på polis...
...och Céline sa jag skulle stanna. - Än sen?
Hon ville polisen skulle komma och göra identitetskontroll.
Är det allt? Är det därför hon ligger i koma?
- Ge dig av. Jag vill inte... - Jag tog klänningen ur maskinen.
Jag strök den och la in den i plast. Där fanns ingen fläck.
Hon fläckade ner den. Jag har varit här i ett år.
- Jag har aldrig sett nån fläck. - Hur mycket är jag skyldig dig?
Varje dag arbetar jag och har aldrig sett nån fläck. Det var nog Céline.
Det måste ha varit hon som fläckade ner. Jag lovar!
- Ge dig av. - Nej.
Försvinn!
Försvinn.
Jag ville hon skulle få veta att det inte var nåt mellan oss.
Ni var irriterad och tänkte på annat. Hon trodde det hängde ihop med mig.
Dagen grälet var, sa ni att jag skulle stanna. Ni tog mig i handen.
Ni sa att hon skulle gå.
Våra blickar möttes en sekund.
Jag såg vad hon tänkte.
På grund av det du gjorde är mitt barns mamma-
- som en grönsak sen åtta månader.
- Inte på grund av det jag gjorde. - Du gav e-postadressen till flickan.
Hon kan inte ha läst mejlen, för i så fall hade hon ju vetat allt.
Varför dricka rengöringsmedel framför mig?
Hon hade gjort det framför apoteket, framför henne... eller er, däruppe.
Varför framför mig?
Naïma!
Kommer hon inte tillbaka?
Vem då?
Naïma.
Nej.
Varför inte?
För hon har misskött sig.
Men hon sa ju förlåt.
Det finns saker man inte kan förlåta, Fouad.
Som vadå?
- Vad har du gjort där? - Ingenting.
Jag vill gå hem till Léa.
Det kan vi inte göra, inte just nu.
När?
När vi vet hur det blir med mamma.
- När kommer vi veta det? - Det vet jag inte.
Jag har så tråkigt här helt ensam.
Varför kommer du inte ner till mig när du har tråkigt?
Jag tycker inte om att vara därnere.
Samir!
- Hej. - Hej.
- Kan du gå dit upp, Fouad? - Mår du bra?
Får jag gå hem till Marie sen?
Hämta det du ska ha med dig.
- Och du ritar en teckning till mamma. - Ja.
Sätt dig.
Tror du att hon fått våra mejl?
- Jag vet inte. - Om hon hade läst dem...
...hade hon ju sagt nåt.
Sen grälet med kunden pratade vi inte med varann.
Vi var ovänner till slutet.
Även om hon läst dem... du sa igår...
...att hon inte ville veta om det fanns nån annan i ditt liv.
Skulle hon ha brytt sig?
Kanske. Jag vet inte. Jag föredrar att tala om nuläget.
Det där var förut. Det är över.
Det jag vet nu är att du är gravid med vårt barn. Vi måste glömma.
- Kan vi det? - Det måste vi kunna.
Och om vi inte kan det.
- Är din handled bättre? - Jag har fortfarande lite ont.
- Har du inte varit hos läkare? - Det är kalciumbrist. Babyn tar allt.
Men i vilken månad är du?
- Lite över två månader. - Jag trodde du fått ont av att måla.
Jag vet inte. Det är möjligt.
Det är en sak jag skulle vilja säga, innan jag ger mig av.
Vadå?
Varför jag gav mig av för fyra år sen.
Det tjänar ingenting till nu.
- Jag vill förklara varför jag inte... - Nej.
Jag vill inte tänka tillbaka.
Glöm det.
- Då går jag väl, då. - Dina saker i förrådet, då?
Jag vill inte ha dem.
Ta dem.
Hej då.
- Vad gör ni? - Vi försöker få loss helikoptern.
Den har fastnat däruppe.
- Har ni redan haft sönder den? - Nej, den har bara fastnat.
- Får du tag i den? - Jag måste kunna se. Se upp!
- Ja, lite högre upp. - Dra ner den.
- Ska du åka? - Ja. Jag åker nu.
- Hej då, Fouad. - Hej då.
Hej då.
Tyvärr reagerar hon inte.
- Inte alls? - Inte vad jag kunde se.
Så när hon rev sig på magen två gånger var det ofrivilligt?
Kanske. Men som jag sagt visar inte testen hennes grad av medvetenhet.
- Men hon har aldrig förr rivit sig. - Jag kan inte uttala mig om det.
Kanske sköterskorna råkade riva henne när de flyttade henne.
- Hur veta att det inte var hon själv? - Genom andra test.
Men även om vi får negativa svar, så kvarstår tvivlet.
I dylika fall kan man aldrig vara säker.
Jag ställde parfymerna bredvid hennes säng.
Ursäkta.
- Har ni testat alla? - Bara en eller två.
Hej så länge.
Om du känner parfymdoften...
...tryck min hand, Céline.
Översättning: Marianne Marty